Aptiktas piršto atspaudas - tavo sūnaus.
Aš to nedariau. Prisiekiu.
ANKSTESNĖJE SERIJOJE
Leonardas Patzas.
Nesu jo akyse matęs. Nesu apie jį girdėjęs.
Pareikalavau kito prokuroro. Tu nušalinamas nuo tyrimo.
- Ar esi jį panaudojęs? - Kaip iš viso gali to manęs klausti?
Nes privalau įsitikinti, jog šis peilis nėra tas, kurio dabar ieško.
Surask Džeikobui advokatą.
Ką man pasakyti Lorei?
Dieve. Tu žinojai, kad tai įvyks, tiesa?
- Kad įtars Džeikobą. - Ne.
Nori pasakyti, kad šis tavo veiksmas išties nekelia jokių abejonių?
Ne. Aš pažinojau savo sūnų.
PAGAL VILJAMO LANDĖJAUS ROMANĄ
Skambino Džoana. Sakė, lauks mūsų teismo garaže.
Kokia Džoana?
Klein. Advokatė. Pasakojau apie ją.
Ji geriausiai išmano šią sistemą.
O Dieve.
Endi.
Lore, aš - Džoana Klein.
Malonu susipažinti.
Labai užjaučiu dėl to, ką jums tenka išgyventi.
Ačiū.
Automobilyje turiu kavos, jei norite.
Ne, ačiū.
- Ar Džeikobą jau atvežė? - Jis jau pakeliui.
Kaip jis šįryt?
Išsigandęs, bet laikosi gerai.
Endi, esi ne sykį tai patyręs, tik iš kitos pusės.
Lore, tau visa tai nauja, todėl supažindinsiu jus su esminiais dalykais.
Nuo šios akimirkos
visur, išskyrus namie, už uždarų durų,
norėčiau, kad jūsų veide nesimatytų jokios emocijos.
Ničnieko.
Žinau, tai bus sudėtinga, bet labai svarbu, girdite?
Mūsų veidai - šalti.
Lore?
Taip.
Deja, bet kuri išraiška ar reakcija bus interpretuojama jūsų nenaudai.
Nusišypsosite, visi sakys, kad esate lengvabūdžiai.
Pravirksite, sakys, kad apsimetinėjate.
Neatsakinėkite į klausimus, kuriuos jie užduoda šūkaudami.
Televizijai svarbu tik vaizdas.
Ir svarbiausia -
bet koks pyktį liudijantis ženklas, ypač iš Džeikobo,
patvirtins juodžiausius jų įtarimus.
Atminkite, kad jų akyse kaltas ne vienas Džeikobas, o jūs visi.
Jūs visi.
Jie ieško patvirtinimo, tad nesuteikite jiems nieko.
Gerai.
Atminkite, šalti veidai.
- Pasiruošę? - Taip.
Eime.
Ateina!
Barberiai. Čiupk kamerą!
Ponai Barberiai, kada paskutinį kartą kalbėjote su Džeikobu?
Transliuojame gyvai!
Ponia Barber, kada paskutinį sykį matėte savo sūnų?
Kaip laikosi artimieji?
Kaip suėmimas paveikė jūsų šeimą?
Kaip jūs laikotės?
- O Dieve. - Kaip tu?
Gerai.
...po dešimties minučių ar panašiai?
Turėtų baigtis greitai. Dešimt minučių, ne ilgiau.
Kas dabar?
Dabar lauksim.
Prašau visų dėmesio.
Kaip jūs žinote, vakar mūsų bendruomenę sukrėtė baisi tragedija,
kurią apsunkino įvykis, sekęs iškart po to.
Kalbu apie Džeikobo Barberio, mūsų mokyklos aštuntoko, suėmimą.
Noriu pabrėžti, jog dabar labai svarbu neskubėti su išvadomis.
Prašau ignoruoti gandus ir susilaikyti nuo jų skleidimo.
Tačiau,
jei turite informacijos, jūsų manymu, galėsiančios padėti tyrimui,
policija prašo nedelsiant ja pasidalinti.
Galite padaryti tai tiesiogiai arba per mūsų pagalbos centrą.
Dėmesio! Visiems stot.
Posėdžiui pirmininkauja gerbiama teisėja Rivera.
Posėdis prasideda. Prašome sėsti.
Labas rytas. Pradėkime.
Atveskite atsakovą.
Kaltinamasis aktas numeris 08-44-07.
Valstybė prieš Džeikobą Ouveną Barberį.
Kaltinimas - viena pirmojo laipsnio žmogžudystė.
Ar Valstybės atstovas pasirengęs?
Taip, gerbiama teisėja.
- Ponia Klein, koks atsakovo pareiškimas? - Džeikobai.
Nekaltas, gerbiama teisėja.
Pereikime prie užstato aptarimo. Valstybė?
Taip, gerbiama teisėja. Jei galiu,
noriu pasakyti, kad mes visi pažįstam ginamojo tėvą, kuris yra čia.
Mes visi labai gerbiame poną Barberį.
Aš asmeniškai daug metų laikau jį savo mentoriumi.
Pone Lodžiudisai, spėju, jūs žinote, kad ponas Barberis nėra kaltinamas.
Žinoma, gerbiama teisėja.
Bet jo istorija turi reikšmės
mano argumentams dėl užstato.
Sakykite pagaliau.
Taip, gerbiama teisėja.
Valstybė prašo 500 000 dolerių užstato grynais
ir penkių milijonų laidavimui.
Ak, liaukitės.
Valstybės manymu, atsakovas gali pabėgti,
esant tokiems sunkiems kaltinimams
ir labai tikėtiniems įrodymams.
Gerbiama teisėja, atsakovas neteistas. Nė sykio nebuvo sulaikytas.
Teismas nemano, kad atsakovas gali pabėgti.
Užstatas nustatomas toks pat, koks buvo paskelbtas vakar.
Dešimt tūkstančių. Ir šimtas tūkstančių laidavimui.
Bylą nagrinėjimui perduodu teisėjui Frenčui.
Ikiteisminis nagrinėjimas prasidės rugpjūčio 21 d.
Ačiū, gerbiama teisėja.
- Kas toliau? - Viskas gerai. Jie išves jį.
Tokia procedūra. Mes netrukus su juo pasimatysime.
Eime.
Prie jūsų namų laukia minia reporterių.
Mano padėjėja Elen užveš jums produktų,
bet jums teks retsykiais pasirodyti.
Rytoj išeikite sutvarkyti nors kelis reikalus, įsipilti kuro. Kažko.
Tegu fotografuoja, tada jie bus ramūs.
Dar čia reikia pasirašyti.
- Čia, prašau. - Atleiskite.
Arčiau. Jis išeina.
Džeikobai!
Ei! Prašau pasitraukti.
Leiskite praeiti.
Iš kelio.
Leiskite praeiti, prašau.
Galite pakomentuoti?
Džeikobai, pasakyk, kaip jautiesi.
Na?
Čia parašyta taip, lyg mes beveik nepažinojome vienas kito.
Nežinau. Maniau, tai skamba neblogai.
Jūsų kampanijos vadovas sako, kad intonacija - teisinga.
Jam nerūpi, kas bus įskaudintas, kad tik ne mes.
Atleisk. Tiesiog...
Paprastai tokių patarimų kreipdavausi į Endį.
Kas būtų galėjęs pagalvoti...
Jums būtina pateikti kažkokį pareiškimą.
Žinau.
Tai siunčiu?
Barberiai.
Atvažiuoja. Greičiau.
Saugokis. Atvažiuoja. Arčiau. Filmuoji?
Nedrįstu jo žadinti.
Džeikobai, sūneli.
Mes - namie.
Tu išalkęs? Pagaminti tau ką nors?
Ne. Noriu miego.
Gerai.
Ei. Mes tavimi labai didžiuojamės.
Tai, kaip šįryt ten laikeisi, tam reikia daug drąsos.
Buvo gana baisu.
Tai baigėsi.
Eik pailsėti.
Ir... Policija man negrąžino telefono.
Mes tau nupirksim naują. Ir kompiuterį.
Jie ir mano kompiuterį paėmė?
Taip. Taip reikia, kai...
Taip tiesiog reikia.
Gerai.
Alio?
Dieve mano.
Kas čia?
Rytoj paskambinsiu ir paprašysiu pakeisti numerį.
ARČERIO VIDURINĖ NAMŲ DARBAI
EINA ŠIKT APIE DŽ. B. VISUR...
JIS UŽTVINDYS INTERNETĄ
MANO TĖVAI MANĘS KLAUSINĖJA...
MANO DRAUGĖS SAKO, KAD JIS GRAŽUS LOL
DEREKAS JU
Labas. Turėjau šiandien kalbėti su tuo teisininku.
Su tuo, kuris veda Džeikobo bylą.
Jis man nuolat skambina.
- Sara, girdi mane? - Taip.
Turiu daug namų darbų, man metas.
Iš patirties galiu sakyti, kad tai, ką šiandien matėme -
kūno kalba, šaltas žvilgsnis, akių kontakto vengimas...
Visa tai neigiamai apibūdina kaltinamąjį tokiu sunkiu nusikaltimu.
Jis nulūžo. Tikriausiai miegos iki ryto.
Atvirai kalbant, tai patvirtina...
Nereikia šito.
Matei, ką apie jį rašo? Kaip jį vadina?
Turime visa tai blokuoti.
Jie sako, kad jis - pasipūtęs ir neatgailaujantis.
- Jam nė 15-ikos nėra. - Ak, mieloji.
Tai - neišvengiama.
Kas bus, kai jis visa tai pamatys?
Jo gyvenimas iš esmės pasikeis.
Tai lydės jį visą likusį gyvenimą.
Lore.
Ką?
Ką, Endi?
Klausyk.
Turiu tau kai ką pasakyti.
Tai, kas netrukus išplauks į paviršių.
Apie Džeikobą?
Apie mane.
Mano šeimą.
Mano tėvą.
Džeikobai, visų pirma noriu kai ką paaiškinti.
Tu esi mano klientas.
Tai reiškia, kad tu priimi sprendimus, kiek tai įmanoma.
Ne tavo tėvai, ne aš. Tu.
Kad ir kaip norėtųsi pasikliauti mamos ir tėčio sprendimais,
tai labai suprantama.
Tačiau pagal Masačusetso įstatymus,
tavo amžiaus asmuo, kaltinamas pirmojo laipsnio nužudymu, teisiamas kaip suaugęs.
Taigi, aš irgi stengsiuosi su tavimi elgtis kaip su suaugusiu, aišku?
- Aišku. - Taigi.
Manoma, jog Benas Rifkinas tyčiojosi iš tavęs.
Tu įsigijai peilį
ir, pasitaikius progai, atkeršijai.
Palaukite, jis tyčiojosi iš tavęs?
Ne visai. Na, kažkiek taip, bet...
- Kiek tas "kažkiek?" - Tu nieko nesakei.
- Kodėl mums nieko nesakei? - Aš ne...
Jis šlykščiai elgėsi su daugeliu, ne tik su manim.
Vis tiek derėjo mums pasakyti. Kaip jis tyčiojosi iš tavęs?
Endi, Lore, prašau.
Kalbant apie patį užpuolimą,
liudininkų nerasta.
Tu prisipažinai, kad tuo metu buvai parke.
Tavo bendramokslis teigia, kad turėjai peilį,
kurį buvai atsinešęs į mokyklą.
Tai - Derekas. Derekas Ju.
Ši byla paremta tik šalutiniais faktais.
Yra piršto atspaudas.
Bet atspaudai - ribota įkalčių forma.
Dažnai tam yra nekaltas paaiškinimas.
Taigi, jauti, kad laimėsi?
Yra dar vienas dalykas.
Lore?
Turiu tau kai ką pasakyti.
Pats sakei, kad tai išaiškės. Mums teks su tuo tvarkytis.
Geriau jis išgirs tai iš mūsų, nei per žinias.
Atsiprašau. Tvarkytis su kuo?
Mama?
Mūsų šeimoje buvo įvykdytas smurtinis nusikaltimas.
Sūneli, man išties gaila, kad tai sužinai tokiu būdu, bet tai tiesa.
Atleisk, Džoana, dėl viso šito. Mano kaltė.
- Lorė apie tai sužinojo tik vakar. - Apie ką?
Mano tėvas, tavo senelis...
Sėdi kalėjime.
Jau labai ilgai ten sėdi.
Paskutinį sykį jį mačiau, kai man buvo šešeri.
Mama nusivedė mane su juo pasimatyti iškart po jo arešto.
Sakei, kad jis paliko jus, kai buvai dar kūdikis.
Tai sakiau visiems, kol augau. Tą patį sakė ir mama.
Bet sakei, kad savo tėvo nepažinojai.
Žinau.
Aš jo gėdijausi.
Tu man melavai.
Visą šį laiką melavai ir man.
Atleisk man, Lore.
Aš nepasakiau jums visos tiesos. Taip.
Už ką jį pasodino?
Jis užmušė mergaitę.
Kas ji buvo?
Ji buvo bendruomenės koledžo studentė.
Jos kūnas buvo rastas name su lentomis užkaltais langais.
Ji buvo mirtinai subadyta.
Ką?
Daug sykių bandžiau tau pasakyti, Lore, prisiekiu.
Tai kodėl nepasakei?
Tiesiog aš kilęs iš tokios šeimos, bet aš nesu toks.
Septyniolika metų, Endi? Netikėjai, kad aš galiu tai suprasti?
Bijojau, kad paskui imsi žiūrėti į mane kitomis akimis.
Ir tada viskas nueis perniek, nes tai nieko nereiškia.
Tikrai?
Dabar aš suprantu.
Nesakau, kad Lodžiudisas nemėgins tai panaudoti kaip įkalčio,
bet jis nieko nepeš.
Išskyrus faktą, jog tai išties įtakos viešąją nuomonę.
Ar neabejojate?
Lorė nerimauja, kad kaltintojai mėgins įrodyti
genetinį polinkį.
Skaičiau apie tai šįryt internete.
Buvo tokių bylų,
kur toks dalykas buvo pateiktas kaip įkaltis.
Tai pavadino "žudymo genu."
Absurdas.
Manai, kad aš turiu žudymo geną?
Ne. Tai tik frazė.
Mes nerimaujame, kad panašus dalykas gali būti panaudotas prieš tave.
Stipriai abejoju, kad teismas jį priims.
Tai nereiškia, kad jie nemėgins,
bet tokiu atveju mes kausimės visomis išgalėmis.
Man reikia į tualetą. Prastai jaučiuosi.
Mere, parodyk Džeikobui, kur tualetas.
Taip, žinoma.
Prašau čionai.
Jėzau Kristau, ar būtina buvo tai ištraukti būtent dabar?
Jis turi teisę į tiesą.
Aš nebepakęsiu daugiau jokio melo. Nei iš tavęs, nei iš jo.
- Iš jo? Apie ką, patyčias? - Jis nė žodžiu neužsiminė.
Jis sakė, kad jie beveik nepažinojo vienas kito.
- O piršto atspaudas... - Jis paaiškino jį.
- Jis rado kūną ir supanikavo. - Apie tai irgi ničnieko nepasakė.
Aš manau, kad mums reikia iškloti vieni kitiems visą tiesą.
Daugiau jokių paslapčių.
Gal šiai dienai pakaks?
- Prašom. - Ačiū.
Tau derėjo man pasakyti.
Sūneli, mes patys dar nežinome, kaip visa tai suvirškinti.
Aš niekam nesakiau, Džeikai.
Bijojau, ką žmonės apie mane galvos.
Kaip ir dabar bijau, ką pagalvos apie tave.
O kodėl jie neturėtų?
Juk aš - toks, tiesa?
- Džeikobai. - Nieko tokio.
Jis pyksta ant manęs, ir aš jo nekaltinu.
Tu - ne toks.
Iš kur žinai?
Gal mama teisi. Gal aš...
- Gal turiu žudymo geną. - Aš to nesakiau.
Tas žudymo genas - nesąmonė.
O gal ne. Gal aš - toks pat, kaip ir jis.
Ei!
Pakaks, gerai?
Jis - kitas žmogus, blogas žmogus. Tu čia niekuo dėtas.
Matai? Šito aš ir bijojau.
Todėl ir nesakiau.
Tu turėjai teisę nežinoti.
Kad tai neturėtų tau įtakos. Kad nekybotų virš galvos kaip...
Ačiū.
Šūdas.
Nekreipkite dėmesio.
Endi.
Atleisk, aš ne... Maniau, būsi viena.
Ji pas mane gyvena kas antrą savaitę.
Viskas gerai, dukrele. Tai mano draugas iš darbo.
Palauk čia.
Eime į vidų. Įjungsiu tau televizorių.
Kokia ji jau didelė.
Pakalbėkime kieme.
Ką čia veiki, bliamba? Nori, kad mane nušalintų?
- Man reikia tavo pagalbos. - Kokios?
Dėl Leonardo Patzo.
Jėzau Kristau, Endi.
Nagi, Daf, juk abu žinom, kad ten buvo už ko užsikabinti.
Nekalbėk taip.
- Kaip? - "Mes abu žinom."
Pati supranti, jei Lin taip greit nebūtų įsikibusi Džeikobo,
- tu dar nebūtum patraukusi Patzo. - Kodėl manai, kad patraukiau?
Nepatraukei?
Aš apie jį nepamiršau, jei šito klausi.
Bet jis - jau nebe prioritetas.
Jau nebe. Ne.
- O man - taip. - Neabejoju.
Ko konkrečiai tu nori?
Noriu pasiknisti Leonardo Patzo byloje. Man reikia jos bylos.
Tai kas?
Ogi tas, kad paėmėte mano kompiuterį.
Niekas nesužinos.
Net jei ir sužinos, tai nėr neteisėta, tai tik nederama.
Taip, prisiminsiu tai, kai išrašinėsiu baudas už greičio viršijimą.
- Prašau, Daf. - Ne.
Aš suprantu, kodėl prašai.
Aš turbūt elgčiausi taip pat, jei būčiau tavo vietoje, bet aš nesu.
Prašau kaip draugės.
Man tereikia jo bylos.
Draugės?
O kas?
Liaukis. Mes - kolegos. Jokie mes ne draugai.
Tavo namuose pirmą sykį lankiausi su kratos orderiu.
Oho, tai...
Maniau, kad mes - draugai. Man gaila, kad tu taip negalvojai.
Suprask mane teisingai. Tu - geras žmogus.
Bet jei manai, kad tokia būna draugystė,
tai man tavęs gaila.
Mama?
- Ateinu, širdele. - Gerai.
Tai viskas ar...
Endi.
Endi?
Endi.
Paprašiau tavęs apibūdinti pirmas savaites po Džeikobo sulaikymo.
Pažiūrėkime.
Manau, tai prasidėjo sekmadienį.
Tada buvo pirmadienis.
Tikėtina, kad po to - antradienis.
Klausk tiksliai, Nylai.
Kiekvienos apklausos diapazonas turi būt kiek įmanoma siauresnis.
Eilinis išmintingas tavo patarimas, taip.
Gerai, perfrazuosiu klausimą.
Galėtumei apibūdinti atmosferą, tvyrojusią namuose
pirmomis savaitėmis po Džeikobo sulaikymo?
- Atmosferą? - O Dieve.
Tiesiog priversk mane pasakyti tai, ką nori, kad pasakyčiau. Tai nėra taip sunku.
Tu nori žinoti, ar Džeikobas atrodė kaltas. Išdrįsk šito paklausti.
Gerai. Jis atrodė?
Nė nenutuokiu.
Jam buvo vos 14-ika. Iš jo ką tik buvo atimtas visas jo gyvenimas.
- Jo klasės draugai, užsiėmimai... - Atleisk. Klasės draugai?
Taip.
Kaip žmogus, kuriam taip rūpi tikslumas, tu nepasakei "draugai."
Ak, liaukis, Nylai.
- Džeikobas turėjo draugų? - Taip.
Kelis, taip.
Ar Benas Rifkinas buvo jo draugas?
Ne. Jis sakė, kad Benas su juo kartais šlykščiai elgdavosi.
Supranti, tiesiog... prasivardžiavo.
Kaip konkrečiai?
Aš nežinau. Įprastai.
Ar jis vadino Džeikobą pyderu?
Taip.
Daugiau nei vieną kartą?
Kaip suprantu.
Taigi, tai, jog pasikeitė Džeikobo kasdienis gyvenimas, paveikė jo elgesį?
- Ar teisingai? - Taip.
Plius, kai apie tave kalba per TV ir internete,
tu tiesiog... užsiveri kuriam laikui.
Bent jau pradžioje.
Taigi, jis žinojo apie augantį savo populiarumą?
Taip.
Mes prašėme jo nežiūrėti.
Jis mokėsi. Iki mokslo metų pabaigos buvo likusios aštuonios savaitės.
Mokėsi?
Taip. Mes nusamdėme mokytoją privačioms pamokoms.
Ponią Mandel.
Ji buvo Džeikobo mokytoja antroje klasėje, dabar ji - pensijoje.
Pamanėme, jog tai bus patogiau.
Ir buvo?
Nežinau. Gal.
Kaip jau sakiau, jis tapo uždaras.
Kaip ir mes, iki tam tikro laipsnio.
Tai tiesiog sunkūs laikai.
Lorei - irgi?
Tik noriu pasakyti, jog jei pažiūrėtume į tikrąją programos kainą,
ne tik tiesiogines išlaidas, bet ir atlyginimus, papildomai...
Lore.
Kaip tu, Lore?
Nekaip, bet džiaugiuosi grįžusi.
Galima?
Taip, žinoma.
Mes visi apie tave galvojome.
Nesitikėjome, kad taip greit grįši į darbą.
Na, man praverstų atitraukti dėmesį.
Namie tik spoksau į sienas kiaurą dieną, tad verčiau nuveiksiu ką naudingo.
Mes aptarinėjome mūsų išvykų biudžetą kitiems metams.
Aišku.
Kas per šūdas?
- Turi minutę? - Žinoma.
Ką tik kalbėjausi su kai kuriais mūsų tarybos nariais,
įskaitant ir mūsų teisininką.
Visi tvirtai įsitikinę, jog tau dar anksti grįžt į darbą.
Man viskas gerai, prisiekiu.
Tu manęs negirdi, Lore.
Mums taip netinka. Bent kol kas.
Juk žinai, kaip mes tave čia mylim.
Kokie dėkingi esam už tai, ką esi nuveikusi per kiek, septynerius metus?
Aštuonerius.
Tiesiog...
Mes globojam vaikus.
Mes privalom sudaryti jiems saugiausią aplinką.
Ir manot, kad mano buvimas kažkaip...
Ne. Ne tavo.
Labiau...
Tarybai neramu dėl neigiamų asociacijų.
Mūsų finansinė padėtis ir taip gana įtempta.
Aišku.
Tai - ne visam laikui.
Niekas tavęs neatleidžia.
Tiesiog dabar - ne laikas.
Kol kas.
Tuomet kada laikas?
Aš...
Užjaučiu tave, mieloji.
Dėl visko, ką tau tenka išgyventi.
Ačiū.
Sveiki, ponia Barber.
Gerai. Aš šaudau į jį. Šaudau. Varyk.
Tau - galas.
Nušauk jį.
Tu visai nemoki žaisti.
Tau - galas.
Ei, bičiuli.
Gal padaryk pertrauką? Jau porą valandų žaidi.
Džeikai.
Gerai, man metas. Viskas.
- Kada vakarienė? - Kai tik mama grįš.
Su kuo žaidei?
Nežinau. Su kažkokiu tipu.
Nežinai jo vardo?
Lyg ir Timas ar Tomas.
O tu jam pasakei savo vardą?
Nepamenu. Taip, greičiausiai.
Turi būt atsargus internete, bičiuli.
Tai tik plepalai.
Žinau, bet žmonės išiminėja žodžius iš konteksto, įrašinėja.
Todėl tau negalima rodytis socialiniuose tinkluose.
Visa ta medžiaga kažkur įsirašo. O prokurorai tik to ir laukia.
- Juk kalbėjome apie tai. - Žinau.
- Pasisaugosi? - Taip.
Gerai.
Klausyk, suprantu, kaip tau sunku, bet tai labai svarbu.
Gali sau žaisti, bet būk atsargus.
Kalbėdamas telefonu, siųsdamas žinutes. Visame kame.
Taip. Ne, aš suprantu.
Gerai.
Žinai, Dilanas sako, kad aš išgarsėjau.
Kalbėjai su Dilanu?
Taip. Mes žaidėme kartu.
Jis sakė, kad mano gerbėjai sukūrė puslapį.
Tai padarė kažkokia mergaitė iš Ohajaus, Ajovos ar panašiai.
Jėzau Kristau.
Norėčiau pamatyti.
Nereikia.
Girdi? Tai - prasta mintis. Geriau... nereikia.
PEM DAFI PATIKRINK ELEKTRONINĮ PAŠTĄ.
Ar mama jau neturėjo grįžti?
Paskambinsiu jai. Gali padengti stalą?
LEONARDAS PATZAS
Mes jau ėmėme nerimauti, kur tu.
Važinėjau.
Kaip tai?
Man reikėjo...
Nežinau.
Kaip sekėsi darbe?
Tai buvo...
O Dieve mano.
Eik į vidų. Aš sutvarkysiu.
ŽUDIKE, PŪK PRAGARE
Labas, mama.
Aš tuoj.
Gerai. Supratau. Tu myli mane.
ŽUDIKE, PŪK PRAGARE
Su gimimo diena!
Džeikobai!
Kas pasiūlė pasikonsultuoti su dr. Vougel?
Džeikobo advokatė ją rekomendavo.
Dr. Vougel yra laikoma autoritetinga genetinio paveldo elgesyje specialiste,
- tiesa? - Taip.
Maniau, ponia Klein negalvojo, kad paveldimumo klausimas yra svarbus.
Na, ji manė, kad teisme gali tekti atremti šį argumentą.
Taip daro geri advokatai.
Pirmą susitikimą su Džeikobu ji skyrė gegužės 25 d.?
Teisingai?
Taip, teisingai.
Mes susitikome su ja pirmi.
Tobi nori šįvakar atvežti mums vakarienę.
Tikrai?
Taip žmonės elgiasi, kai kas nors miršta.
Ji nori tau padėti.
Jei neleisi žmonėms tau padėti, jie manys, kad tu jų nenori.
Žinau.
Dafi susisiekė su manim, beje. Su Patzo byla.
Ar ji mano, kad Patzas - kaltas?
Na, ji negali to sakyti, bet mes galim.
Patzas išties įtartinas.
Mums tereikia pateikti pagrįstą bylą prisiekusiesiems.
- Kaip gražu iš jos pusės. - Taip.
Matai, žmonės mums padeda.
Endis dar mokėsi.
Mes nebuvome pažįstami nė metų.
Nėštumas buvo neplanuotas?
Taip, bet mes labai nudžiugome.
Mes praktiškai jau buvome susižiedavę.
Mes labai džiaugėmės.
Bet mes buvom labai jauni. Mums teko daug mokytis.
Kaip apibūdintumėte Džeikobą kūdikystėje?
- Nuostabų. - Sunkų.
Žinoma, jis buvo nuostabus, ji ne to klau...
Juk ne to klausėte, tiesa?
Ką turėjote galvoje sakydama "sunkus?"
Na, jis nuolat verkė.
Lyg jį būtų kas kankinęs.
Pradžioje viską nurašėme pilvukui, bet tai nepraėjo.
Kalbu apie jį kaip kūdikį.
Ar jis greit nurimdavo?
- Dažniausiai, taip. - Ne visai.
Buvo keli protrūkiai ar panašiai. Taip.
Na, tai nebuvo tik protrūkiai.
Jis mėtydavo į mus daiktus.
Klykdavo net kelias valandas. Mums nepavykdavo jo nuraminti.
Nesakyčiau, kad tai kažkas ypatingo.
Ir nebuvo. Manau, Lorė viską dramatizuoja.
Kaip Džeikobas vėliau elgėsi su kitais vaikais?
Lore?
Trumpam sustokime, nes privalau jums kai ką paaiškinti.
Mane nusamdė jūsų gynyba.
Aš dirbu jums.
- Esu Džeikobo pusėje. - Mes tai žinom.
Puiku. Turite žinoti, kad šie pokalbiai - absoliučiai konfidencialūs,
todėl galite ničnieko nuo manęs neslėpti.
Bent jau šiame kambaryje.
Aš tiesiog noriu susidaryti kaip galima aiškesnį vaizdą.
Na, darželyje jam sekėsi nekaip.
Su kitais vaikais jis elgdavosi grubiai. Sulaukėme nusiskundimų.
- Nusiskundimų? - Iš kelių tėvų neurotikų.
Sykį jis nustūmė mergaitę nuo karstynių.
Jai prireikė siūti žaizdą.
Ir vienas berniukas sakė, kad jis jam įkando, tik Džeikobas tai neigė.
Keturmetis berniukas. Apie ką mes čia kalbam?
Gerai, Endi. Leiskite jai kalbėti. Ateis ir jūsų eilė. Tęskite, Lore.
Aš stengiuosi pasakoti viską atvirai, Endi.
Ne. Tu kalbi taip, lyg Džeikobas būtų prasikaltęs.
O taip nebuvo.
Jis buvo mažas berniukas. Tu pernelyg išpūti smulkmenas.
Tu nuolat taip sakei.
Tu niekad nenorėjai pripažinti, jog kažkas buvo negerai.
Jis buvo įprastas berniukas, turintis įprastų problemų.
Kaip visi.
Mūsų pediatrė sakė tą patį.
Jos manymu, Džeikobas buvo nesubrendęs emociškai,
ir kad jam vertėtų dar vienus metus lankyti darželį.
- Ir kad viskas praeis. - Ir praėjo.
- Daktarė buvo teisi. - Tikrai?
Mielasis, pažiūrėk, kur mes dabar.
Ką norite tuo pasakyti, Lore?
Ar abejojate Džeikobo nekaltumu?
- Ne, žinoma, neabejoju. - Jei ir taip, viskas gerai.
Ne. Nė kiek.
Tiesiog atsakiau į klausimą atvirai.
Juk pati to prašėte.
- Supratau. - Aš rimtai.
Aš žinau, ką jis gali padaryti, ir ko negali.
- Aišku. - Motina pažįsta savo vaiką.
Tobi čia.
- Sveika, mieloji. - Labas.
Labai malonu iš tavo pusės. Ačiū.
Nėr už ką.
Kaip tu?
Laikausi. Visa tai taip...
Neabejoju.
Ak, mieloji.
Viskas bus gerai.
Aš nežinau.
Tikrai nežinau.
Sveikas. Ką šiandien mokėtės?
Tarptautinį, biologiją ir ispanų.
Antroje klasėje ji man patiko labiau.
Ji, žinoma, maloni ir visa kita, bet žiauriai ilgai aiškina.
Plius, nemanau, kad ji moka ispanų.
Žodį años ji ištarė kaip "anus."
Mieloji, panašu, kad Džeikobas...
- Kas atsitiko? - Mama?
Garis nenori, kad ji su manimi matytųsi.
Ji norėjo man tai pasakyti gyvai.
Nesąmonė. Juk ji - geriausia tavo draugė.
Taip, na, Garis - jos vyras,
o jie kartu su Denu Rifkinu mokėsi universitete, taigi...
Yra likę maisto nuo vakar pietų.
BENDRUOMENĖS LĖŠŲ RINKIMAS
BENO RIFKINO STIPENDIJOS FONDUI
Gali apvažiuoti aplink.
Bet aš... Ne, patarčiau rinktis šitą.
Žinoma. Juk turi kažką uždirbti.
Ei, Sara.
Kaip praktika?
Detektyvė Dafi klauso.
Alio?
Sakėte, kad galiu paskambinti, jei sužinočiau kažką apie Beno nužudymą.
Taip. Teisingai. Su kuo kalbu?
Mano vardas Sara. Sara Grol.
"Kur kepurė?"
Ei, sūnau. Vakarienė.
Mieloji! Vakarienė!
Mieloji!
"Penkiasdešimt dolerių."
Lore! Vakarienė!
Lore!
Lore?
Išvertė Egidija Tučkuvienė